Jeg er spesialetterforsker Kessel og leder FBIs-
- og Justisdepartementets gruppe mot sinnssyke forbrytere.
I de mest ekstreme sakene er vanlige metoder utilstrekkelig.
For å finne disse brutale og unnvikende psykopatene, -
- bruker vi sivile med usedvanlige evner.
Catherine Deane var blant dem.
Nå har vi funnet en ny.
Kaptein Skylar. Rapporter til 217. Jeg gjentar: 2-1-7. Oppfattet?
Oppfattet.
Vi snur. Det burde være over dere.
Det ser ut som en forlatt fabrikk.
Den er omgitt av en steinmur. En festningsvoll.
Hvilken kurs skal vi ha?
Hvor er stedet?
Dette er kaptein Skylar. Vi leter etter en forlatt fabrikk.
En bygning i stein.
Kursen er bekreftet. Over.
Luftfartøyet er på stedet.
Kan dere bekrefte dette?
- Fortsett mot 217. - Jeg ser den.
Lammelsen slipper taket.
Oppfattet. Vi nærmer oss.
Alle må være klare så fort vi er på stedet.
Oppfattet. Luftfartøy én, vi avventer.
Hvor er de?
Vær så snill, hjelp meg. Jeg ber deg.
Hun husker bare kassen. Hun ser ikke noe. Ikke jeg heller.
- Vent! Armbåndet hans. - Nei.
- Jeg kan se det han ser. - Nei.
Hvor er hun?
- Du vet hva som foregår der nede! - Jeg vil være trygg.
- Vi trenger noe. - Er du sikker, Maya?
Ja.
- Greit. Vi venter på Maya. - Greit.
Hjerte eller sjel? Den evige spørsmålet.
Menneskekroppen tåler mye.
Men uten hjerte eller hjerne... er det ikke mye igjen.
PARAPSYKOLOGI
Er det deg, Maya?
Nei!
- Han vet at vi er her! - Skylar! Nå!
Fortell meg hva du ser.
Du sa at du tok dette svinet.
Pakk sammen alt. Vi er ferdige her.
Han er borte, og hun er død. Bra jobbet, agent.
- Hvorfor kan du ikke beskrive ham? - Det går bare ikke. Det går ikke.
Greit. Det gjør ikke noe.
- Det er ikke din feil. - Selvsagt ikke.
Den neste jenta han dreper, er heller ikke det.
Ikke vær redd, Maya. Vi skal møtes igjen.
ETT ÅR SENERE
Takk.
Victoria Austin. Ei jente fra området.
Samme merker som på forrige lik.
Og jeg tipper at dødsårsaken er den samme.
Jeg har ikke hatt jobben så lenge, men jeg har aldri sett noe lignende.
Samme merker, alder, kroppstype... Vi har visst en seriemorder, karer.
Seriemorder? Det blir den første for meg.
Vi hadde mange i Los Angeles. Det hjalp rettslegen deres.
Han skrev et par bøker. Kanskje jeg kan...
- Nå må du gi deg. - Det er føderalt nå, hva?
Sheriff.
Ei jente på universitet er meldt savnet.
Det er niesen din. Penelope.
Så hvordan funker dette?
Jeg trenger en gjenstand som et bånd til sinnet hans.
Kan du se min Billy da? Se inn i sinnet hans?
Ikke inn i bevisstheten hans, men jeg kan se på minnene.
Og forhåpentligvis kan det føre oss til ham.
Jeg kan ikke få takket deg nok.
- Tok du med deg en gjenstand? - Ja.
- Her er han. - Billy.
Maya. Det er lenge siden sist.
- Hva vil du, Kessel? - Jeg trenger din hjelp.
- Jeg jobber ikke for FBI lenger. - Hun har viktigere ting fore.
Hvorfor nå? Det kan være hvem som helst,
Grensebryteren er tilbake.
- Jeg kan ikke. - Kom igjen, Maya.
Vi var så nær ham for ett år siden, takket være deg.
Nei. Takket være meg er Sarah Miller død.
Jeg har brukt de tre siste årene på å jage fyren.
Det er slutt. Jeg vil ikke mer.
- Og nå er han tilbake. - Jeg legger det bak meg.
Du har visst vært flink til å legge ham bak deg.
Han har tatt et nytt offer.
For omtrent ett døgn siden.
Så du vet nøyaktig hva han gjør med henne nå.
Hører noen meg?!
Vær så snill! Hjelp meg! Vær så snill!
Jeg gjør hva som helst.
Jeg lover ikke å si noe. Jeg skal ikke si hvor du er.
Jeg skal få deg til å tigge om å dø. Men først... skal jeg drepe deg.
Herregud!
Vær så snill. Kanskje det er den siste gangen.
Jeg hjelper deg med å skaffe jenter hvis du lar meg gå.
Vær så snill, ikke gjør det! Jeg vil leve.
Bare drep meg. Jeg vil dø.
Si til familien min at jeg er glad i dem.
Vil hun ha meg nær familien sin? Det var lite gjennomtenkt.
Ikke gjør det! Ikke gjør det!
Jeg ber deg! Ikke gjør dette!
Alle jentene har noe å si.
Hva er det du?
Herregud!
Jeg vet ikke. Ufattelig.
Det er ingen steder å gjemme seg. Jeg får ingenting. Og du?
Vi har finkjemt stedet.
Ifølge kjæresten parkerte hun her.
- Kanskje han lyver? - Kanskje det.
En konduktør på Western Railroad så en marineblå Acura Legend-
- stå parkert ved lokomotivstallene den kvelden Penelope forsvant.
- Finner du noe? - Ja.
Dekksporene stemmer med en marineblå Acura Legend.
- Kanskje hun tok opp en haiker. - Neppe.
Se dere rundt, og prøv å finne noe.
Han ser hvilken farge bilen har ved å studere dekksporene.
Du er ikke vår eneste synske.
Konduktøren så bilen stå her på bortføringskvelden.
- Du må være fra FBI. - Ja.
Hun ser ut til å ha kjørt herfra.
Ingen punktering, ingen oljelekkasje.
- Ingen feil på bilen. - Hva så?
- Hvorfor parkerte ei jente her? - Hun han ha blitt stoppet.
- Og hvem stopper folk? - Politiet.
Vi vet at han har medisinske kunnskaper. Han vekker ofrene igjen.
Personlig... tror jeg at han er en snut.
Han vet hvordan vi jobber. Hva vi ser etter.
Og han etterlater til og med ting som skal lede oss på villspor.
- Det tyder på en politimann. - Det er en god teori, agent.
Derfor anser jeg alle lokale politifolk som mistenkte.
Hva har vi her?
Et støvelavtrykk! Samme form som dine. Samme størrelse også.
Men du har ikke vært her ennå. Eller har du vært her før?
Det er imponerende politiarbeid. Trolig cowboystøvler i størrelse 45.
Sikkert produsert av Dick's. Det fins nok bare 100000 i delstaten.
Takket være iakttakelsene dine er bare halve delstaten mistenkt.
Du forstår nok at jeg ikke vil ha lokalpolitiet på åstedet mitt.
- Dette gjelder niesen min. - Grensebryteren er føderal.
Jeg vil ikke plage deg, men fra nå av får du gå bak avsperringen.
- Ja, særlig. - Jeg mener alvor.
La meg snakke med deg.
For at du ikke skal havne i klemma skal jeg si hvordan vi gjør det her.
Du tror kanskje at det eneste vi kan, er å spytte og tygge tobakk.
Men jeg har hatt jobben i ti år. Så nå gjør vi det enkelt for oss.
På den måten unngår vi forvirring om hvem som bestemmer.
Vi bør kunne samarbeide, ikke sant?
- Ja. - Ja?
Fint at vi forstår hverandre.
Sheriff Harris? Hei.
Så du leser andres tanker? Er det sånt de lærer dere i FBI?
Nei. Jeg lærte meg det selv.
- De har noe. - Unnskyld, Maya.
Dette er Duncan, en av assistentene mine. Vi går og ser på det.
Det kan være en bit av offerets bluse.
- Det er ikke Penelopes hår. - Jeg får DNA-testet det.
Grensebryteren har endelig begått en feil.
Kanskje dette kan gi oss noe.
Har dere et medium i FBI nå?
Hun er mer enn et medium. Hun var et av de første ofrene hans.
Han drepte henne seks ganger. Hun er den eneste som har overlevd.
Så hva gjør hun? Leser hun tanker, eller kanaliserer hun energi?
Når man dør, frigjøres endorfiner. En nær døden-opplevelse.
Da hun døde seks ganger, flommet hun over av dem.
De vekket deler av hjernen som vanligvis ikke utnyttes.
Dere tok en sjokkskadet kvinne og sa til henne at hun er synsk.
- Bra jobbet. - Nei, hun oppsøkte oss.
Hold øye med henne. Hun kan være ganske overbevisende.
Dette er nevrotoksin.
Det får alle musklene i kroppen til å slutte å fungere øyeblikkelig.
Å, det holdt jeg på å glemme.
- Du bør håpe at jeg dør nå. - Hvorfor?
For hvis jeg ikke gjør det... kommer jeg til å drepe deg.
La meg sjekke pulsen din. Jeg var akuttmedisinsk tekniker før.
Hva skjedde?
Pulsen er normal.
Jeg vet ikke. Jeg må ha fått en flashback.
Jeg burde ikke tatt bort disse.
- Hva er poenget? - Det er en forholdsregel.
Hvis jeg dør i sinnet hans, dør jeg i virkeligheten.
Du tror vel ikke at hun kan lese tanker?
Hun har kanskje dødd seks ganger, men... det gjorde henne neppe synsk.
Hvordan slapp du unna ham?
Hvis jeg får spørre om det.
Da han gjenopplivet meg for sjette gang, -
- var pulsen min så svak at han trodde jeg var død.
Det var bedre enn å få hjertet skåret ut.
Jeg kjenner ikke mange jenter som ville kommet seg etter noe sånt.
Kan du vente utenfor?
Jeg beklager.
Jeg forstår det ikke, Kessel.
Hvorfor ser jeg meg selv? Jeg forstår det ikke.
Det er bare mulig hvis...
Herregud.
Jeg hadde på meg denne da han hadde meg.
Maya. Han leker med deg.
Han visste at jeg ville prøve å fange ham da han kom tilbake.
Han vet at jeg må komme meg inn i sinnet hans.
Husker du hvordan det gikk sist? Nei, Maya! Det er slutt.
Vi venter på DNA-analysen av hårstrået.
De ringte fra laben. Vi bør få svaret snart.
Bra.
Kan ikke dere jenter holde hverandre med selskap?
Jeg sier fra om hva vi finner ut.
Så... hva tegner du?
Ikke så mye.
Jeg kan se forbrytelsen i transe. Hvordan det skjer, masse detaljer...
Jeg kan se Grensebryteren. Men jeg kan ikke se ansiktet hans.
Flott.
Jeg bløffer ikke, Harris. Jeg er ikke gal.
Greit.
La oss anta at du kan se inn i andre mennesker...
- Si meg hvordan det fungerer. - Får jeg se på ringen din?
- Ringen min? - Ja.
Greit. Vær så god.
Du styrtet. Et helikopter.
Ja.
Afghanistan. Cobra-helikoptret ble skutt ned.
Det er hemmeligstemplet informasjon.
Jeg kan redde niesen din.
Greit.
Og hva med dette?
Da prøver vi.
I dag skal vi snakke om elektrisitet.
Ikke mer! Vær så snill!
Visste du at hele kroppen drives av elektriske ladninger?
Det er ganske forbløffende.
Hvis hjertet slutter å slå, kan et enkelt støt starte det.
Vær så snill! Jeg tåler ikke mer.
Hvis man utsetter et fungerende hjerte for det samme støtet...
...så stopper det. - Vær så snill.
- Dette kan gjøre litt vondt. - Vær så snill, ikke gjør det.
Ikke gjør det.
Vet du hva?
Jeg skal ikke gjøre det. Unnskyld.
Jeg burde ikke gjøre dette, og jeg skal ikke gjøre noe, så slapp av.
Greit?
Du trodde på den, hva?
Alt i orden?
- Så du ansiktet hans? - Nei. Jeg så ingenting.
- Er Harris ennå der? - Hva er det?
Dette DNA-et er hans. Det er han som er Grensebryteren.
- Hva fanken skal dette bety? - Gi meg våpenet.
Er du sikker på at du vil dette?
Vi må til det stedet der Penelope stoppet bilen.
Dette tar for lang tid. Jeg bør gå inn i minnene hans igjen.
- Hallo! - Det er bare så underlig.
At disse dekksporene er her i gjørma.
Han har store, tørre områder, men velger å parkere i gjørma.
- Du tror ikke det var ham? - Du skulle finne blusen og hårene.
Så han etterlot sporene med vilje.
Penelope var allerede bevisstløs.
Ja. Skylar tok feil. Det var ikke Penelope som stoppet.
Det var Grensebryteren.
Hva i helvete? Hei der! Kom!
Du må snakke med meg, unge dame.
Ikke snakke, kanskje. Men du må gi meg DNA.
Det kommer til å føre oss til Grensebryteren.
Så skriver jeg en bokkontrakt.
Det blir kanskje en kinofilm av det. Det blir iallfall en tv-film.
Og så...
...Oprah.
- Hva fanken driver du på med? - Helsike!
Harris. Halve styrken jager deg. De tror du er Grensebryteren.
- Tror du på det? - Hei.
Jeg må ta en titt på det andre offeret.
- Flaks at hun ennå er her. - FBI tvinger meg til å stresse igjen.
Som nr. 1. Ikke noe DNA, ingen avtrykk, ingenting.
Hvis man legger henne til de andre, så er hun det 23. offeret.
- Jeg kan få masse trøbbel for dette. - Jeg trenger bare et par minutter.
- Harris. Vi må gå. - Vent.
Han steriliserer alt, hva?
- Han tar ikke sprøyter fra gata. - Han kjøper dem.
Bare farmasøytiske firmaer selger til sykehus og klinikker.
En som kjøper store mengder sprøyter, skiller seg ut.
De har fortegnelser over kjøperne.
Jeg må be deg om en tjeneste.
Finn ut hvilke firmaer som har solgt sprøyter til enkeltpersoner.
Og sjekk hvem som har kjøpt en blodpumpe.
- Det gikk fort. - Jeg prøvde å si det.
Kom igjen!
Har dere noen mynter?
- Har dere noe? - Ingenting.
Fanken! Kom igjen.
Jeg vet om et trygt sted. Kom igjen.
- Hva er dette stedet? - Det kalles et gjemmested.
Vi kan bli her til de utvider letingen.
- Vet ikke mennene dine om dette? - Jeg forteller ikke gutta om alt.
- Det er like greit å begynne. - Du får ikke gjøre det.
- Hva skal vi ellers gjøre? - Det er utrygt.
Kessel sa hvordan Grensebryteren slapp unna sist.
Jeg vil ikke at du skal varsle ham.
Jeg mistet kontrollen.
Jeg mistet meg selv i sinnet hans. Ble styrt av følelsene.
- Jeg ga opp kreftene mine. - Da bør du ta dem tilbake.
- Få ham til å miste kontrollen. - Han mister aldri kontrollen.
Er du redd for mørket?
Det er det alle spør om når de får høre om kassen jeg var innelåst i.
Jeg svarer nei. Jeg er redd for lyset.
Mørket betydde at jeg var trygg.
Hvis det ble lyst, var han tilbake. Da var det på tide å dø igjen.
Jeg kan ikke huske hvordan livet mitt var før dette.
Alle minnene er vage.
Uvirkelige. Og de var alt jeg hadde.
Visste du at jeg var kunstner?
Etter at han tok meg, har jeg ikke malt noe.
Jeg sitter der i timevis og prøver å tegne ansiktet hans.
Og klarer det ikke. Jeg klarer det ikke.
- Han har stjålet livet mitt. - Vi skal ta det tilbake.
Vi skal ta det tilbake.
Vær så snill, hjelp meg!
Jeg sa du ikke skulle gjøre det.
Hallo, Maya.
Nærm dere med forsiktighet. Han kan være bevæpnet.
Det er ikke lov å spise i tjenestebilen.
Så hva fanken skjedde?
- Ingenting. Det var ingenting. - Det var dumt av deg.
Jeg sa at ingenting skjedde.
Hva om galningen får vite at du er her?
- Jeg var i minnene hans. - Du setter deg selv i fare!
Uansett... Hva så du?
Du hadde rett. Han tok henne på parkeringsplassen.
Da må vi dra dit.
Beklager at jeg ikke har vært her på lenge. Det har vært så mye nå.
Men du vil ha masse tid til de siste ordene dine.
Du ville bli overrasket om du visste hvor lang tid det tar å blø i hjel.
Det blir alltid jeg.
Overrasket, altså.
Men la meg advare deg. Noen av jentene...
Vel, de overlever ikke dette.
Jeg er flink, men jeg er ikke Gud.
Ikke ennå, iallfall. Det var en vits.
Så kjedelig du er!
Hva så du i Penelopes bil?
Det var en typisk studentbil.
En ryggsekk, noen papirer, en mappe, lapper, en rose...
- En rose? - Ja.
- Hadde hun den da hun kom bort? - Nei, den lå allerede i bilen.
Bra.
Harris. Jeg sporet sprøytene.
Ingen hadde bestilt en blodpumpe, -
- men tre personer hadde bestilt store mengder sprøyter.
Greg Richards, David Berkowitz og Arnold Thompson.
- Hva het den andre? - David Berkowitz.
Det er Son of Sams navn. Gi meg adressen.
Fordham Street 403. - Greit, takk.
Ikke gå inn i hodet hans igjen. Da kan jeg ikke drepe ham.
Jeg skal ikke la det skje med ei jente til. Vi vil redde Penelope.
Harris. Hvis du får en sjanse til å skyte...
...venter jeg at du skal gjøre det.
- Det kan jeg ikke. - Jeg har vært død før.
- Jeg vet det. - Lov meg det.
Greit. Jeg lover at jeg skal skyte.
Se på dette.
Det lukter kloroform. Han slo henne nok ut med det.
- Jeg kan gå inn i ham med det. - Jeg vil ikke at du skal gjøre det.
Hvis han merker at du er der...
Kan du sette meg over til agent Skylar?
Hvor skal du?
- Til laben for å få analysert det. - Vi vet svaret.
- Jeg må gjøre noe! - De vil pågripe deg.
Slemme jenter. Begge to.
Jeg vet hvordan han vil drepe henne.
Jeg kan ikke la det skje. Hun er niesen min. En slektning.
Du må la meg gå inn i ham.
Det har gått 40 timer. Hun har vært død seks ganger.
Du kan ikke gå nå.
Jeg vil ikke la henne dø. Ikke en gang til.
Det lover jeg.
Gjorde det vondt? Men hva er smerter?
Bare små signaler som de små nerveendene dine-
- sender til hjernen din.
Sånn. Merker du det?
Nå sender jeg strøm rett inn i nervesystemet ditt.
Det skaper en følelse av utrolige smerter uten noen som helst kontakt.
Er det ikke fantastisk? Hadde jeg fortsatte å vri på knappen, -
- ville det ført til så store smerter at hjernen ville slått av kroppen.
Jeg syns det er... Se her.
Vent! Dette vil jeg spille inn.
Skrik. Kom nå med det. Bare skrik.
Du blir ikke den første. Kom igjen!
Nei vel!
Jævla strøm! Faen!
Nei!
Ser du hva du har gjort?!
Jeg beklager. Jeg...
Jeg må få sjekket strømmen.
Alt i orden?
- Ja. - Hva så du?
En gammel fabrikk med et stort basseng.
Den ser ut til å ha stått der lenge.
Det må være kjemikaliefabrikken. Utenfor byen, ved jernbanen.
Vent. Én ting til. Det er kanskje uviktig.
Jeg sa at jeg er redd for lyset. Han er redd for mørket.
Nå prøver vi.
Faen. Skylar.
Dra til kjemikaliefabrikken. Jeg kommer så snart jeg kan.
- Hendene, Harris! Hvor er Maya? - Hun dro etter Grensebryteren.
- Deg, ifølge DNA-et. - Hårstråene var plantet.
Du må bli med meg.
- Imponerende. - Maya gikk inn i ham.
Han er i kjemikaliefabrikken. Hun er på vei dit nå.
Snu deg. Legg hendene på hodet.
Du tar feil av meg. Hun er alene.
Både hun og Penelope dør. Da er det din feil.
Gi deg, Finch. Du må stole på meg.
Du vet at jeg gjør det. Men dette er føderalt.
- Du må løslate meg, Finch. - Det kan jeg ikke gjøre... sir.
Dessuten har vi ingen biler her.
Du måtte løpt til brannstasjonen og lånt en sykebil, eller noe.
- Hva sa du? - Tøm lommene dine.
Nei, før det.
At du måtte lånt en sykebil?
Det var ikke meningen å skremme deg. Kessel sendte meg.
Du burde neppe vært her alene.
- Hvor kan hun være? - Vi skal finne henne.
Sett deg i bilen imens. Harris er på vei.
Nei, vi må finne henne.
Stol på meg. Sett deg i bilen. Harris kommer snart. Greit?
Jeg går inn og tar en titt.
- Men... - Jeg holdt på å glemme noe.
Harris ba meg om å gi deg denne. Du glemte den på stasjonen.
Vet du hvem drapsmannen er?
- Så du skal tilstå? - Vittig, Skylar. Det er ikke meg.
Men du har rett i én ting. Han er snut.
Med medisinsk utdannelse. Tidligere akuttmedisinsk tekniker.
Med et armbånd som sier at han ikke tåler penicillin.
Han har skapet ved siden av meg og kan lett ta et par hårstrå!
Og han er sammen med Maya akkurat nå.
Dra. Ta helikoptret. Jeg sender enheter på bakken.
Hva?
Nei!
Husker du meg?
- Hva er dette stedet? - Det er lekeplassen min.
Sinnet mitt. Min verden. Det er her jeg oppbevarer dem.
Ofrene du ikke kunne redde, vet du.
Husker du meg nå?
- Hvordan? - Hvordan hva da?
Hvordan jeg unngikk deg? Hvordan jeg gjorde dette?
Hvordan jeg har beholdt skjønnheten?
Svaret er det samme på alle tre: Mange times forberedelser.
Opp med deg.
Du vet vel at jeg bare gjør jobben min?
Er vi kvitt?
Fint.
Bli her. Jeg stoler ennå ikke på deg.
Det er tid for den store avsløringen. Vil du vite hemmeligheten min?
Kunnskapene er halve svaret.
Den andre halvdelen er døden, så vi bør holde oss til dette.
Det hele handler om kontroll!
Lys, mørke, underbevissthet. Jung visste det. Freud trodde han visste.
Jeg lever og puster det. Og nå skal jeg bli til det.
Da jeg hadde dumpet liket ditt, noe jeg nok gjorde litt for tidlig...
...begynte merkelige ting å skje. Jeg begynne å få tanker-
- og minner som ikke var mine.
Å ha deg her inne...
...var mildest talt forvirrende. Jeg fikk panikk.
Men ved å studere nevrologi og paranevrologi-
- innså jeg snart hvordan evnene dine fungerer.
Så den neste gangen du prøvde å ta deg inn her...
...før FBI ga deg beskyttelsesgreia, var jeg klar til å ta imot deg.
En synapse avbrytes her oppe, og et lite område mister blodomløpet.
Og hvor mye du enn prøver, -
- så kan du ikke huske hvordan jeg ser ut.
Penelope?
- Jeg gleder meg til å begynne. - Du har planlagt dette.
Du måtte vite at jeg ikke ville komme igjen.
- Hvorfor er jeg så spesiell? - Det er et godt spørsmål.
Vel...
...for det første er du den eneste som jeg kan... ha på denne måten.
For det andre:
Det eneste som er bedre enn å torturere en kvinnes kropp, -
- er... å pine en kvinnes sinn.
Frøken?
Hvor er du?
Er det ikke synd? Skulle du ikke ønske at du klarte det?
Skulle du ikke ønske at du klarte å huske?
Skulle du ikke ønske at du kunne beholde en viss kontroll?
Du har forårsaket så mange unødvendige dødsfall.
Syns du ikke at det er synd?
Syns du ikke det? De syns det.
Husker du dette? Femårsdagen din. Så søt.
Borte.
Skoleballet på videregående. For noen magiske stunder.
Borte.
- Se! En kunstner i arbeid. - Nei!
Borte. Har vi det morsomt nå?
Minnene dine er mine nå.
Og jeg skal fortsette, til bare tiden din hos meg er igjen.
Til du alt du har, er meg.
Husker du dette? Det vil være det eneste minnet ditt.
- Det er det eneste jeg vil la deg ha. - Du kan ikke gjøre dette!
Det har jeg allerede gjort. Minnene dine er mine.
Det er i orden.
Jeg bryr meg ikke om de siste ordene dine.
Hvor er Grensebryteren?
Du vet hva han gjør med henne.
Jeg vet det.
Ikke si noe.
Han kommer til å drepe meg. Jeg vil ikke dø.
Sinnet ditt er sterkere enn hans.
Få ham til å miste kontrollen. Du har makten.
Styrken fins i deg. Ta tilbake styrken.
Få ham til å miste kontrollen. Han er redd for mørket.
Greit!
Da er det tid for det spørsmålet jeg gir alle jentene mine.
Hjerte eller sinn?
Fanken også!
Nå kan du ikke se ansiktet mitt.
Hvor er du? Hva er det som foregår?
Gi deg, Duncan. Husker du det ikke? Det handler om kontroll.
Slå på lyset! Jeg trenger lyset!
På grunn av deg liker jeg mørket.
Det var ikke meningen å etterlate deg i mørket.
Hei, sheriff.
Fint at du er her. Jeg skulle til å sjekke strømmen.
For jeg fungerer ikke uten lys.
Et menneske fungerer ikke uten lys.
Det er bra sånn.
Du kan ikke skyte meg. Jeg har alt du trenger her.
Har du noen siste ord?
Megge!
Hvordan går det?
Ikke få panikk nå! Moroa har så vidt begynt.
- Du kan ikke gjøre dette! - Du tror du vet alt. Du vet ikke noe.
Penelope! Går det bra?
Greit. Vent her.
Det er Harris. Jeg har Penelope.
Det kommer til å gå bra.
Vent her.
Folkene mine er på vei. Jeg må gå.
- Nyt mørket - Nei!
- Slipp henne, Duncan. - Hei, sheriff. Greit.
Sånn gjør vi det: Gå vekk herfra, ellers kutter jeg strupen hennes.
- Jeg skjærer og hiver henne ned. - Det er slutt nå.
Du har rett. Det tar slutt nå.
Snu deg og gå. Snu deg!
Snu deg!
- Greit. - Flink gutt.
Harris! Du lovet meg noe!
Ja, jeg lovet deg noe.
Før du dør, har jeg en gave til deg.
Ikke drep meg. Jeg vil ikke dø.
- Det er jentene mine. - Ikke nå lenger. Jeg tar dem tilbake.
Sammen med det livet du stjal fra meg.
Hvis jeg dør, så dør du.
Jeg har vært død før.
- Velkommen til mørket. - Nei!
Maya? Maya? Maya? Er alt i orden?
Kom igjen, Maya.
Våkne, Maya. Våkne!
Hvordan har du det? Kom nå.
- Du fikk tilbake livet ditt. - Takk.